OBSERVATION: Mellan 1914 och 1919 -
- skördade kriget och influensan miljoner liv i England.
SLUTSATS: Det är spökenas tid. Florence Cathcart
Miss Emerson... Är ni förberedd?
Jag tog med det här.
Gör det klart nu.
Liv ges, liv lämnas tillbaka.
Liv ges, död upphävs.
Ta livskraften, förtär dess kött.
Öppna ögonen för det förlorade.
Memento mori, memento mori.
Vem? Vems förlust?
Den kvinnan? Den sörjande kvinnan?
- Älskling! - Se inte bort.
- Rose? Rose, älskling...
Jag kan se dig. Jag kan se dig.
Liv ges, döden upphävs.
Liv ges, döden...
- Släpp mig! - Gardinerna, Evans.
Lås dörren!
Stanna där, kapten. Om ni alls är kapten.
- Min ande. - Ni dödar honom!
Jag hämtar en läkare.
- Ett mirakel till. - Gör inte så.
Florence Cathcart? Hur vågar ni komma hit under falskt namn?
Är er soldatvän ens död?
Den här charaden för honom inte tillbaka.
Inte heller blodkapslarna som gömts i koppen-
- era handdukar-
- eller er hand som rörde ljusets veke.
Har de döda något emot flammor?
Ni är charlataner! Och väldigt usla sådana.
Ta ut dem härifrån, Evans.
- Jag har er brosch. - Tack.
Miss Cathcart, när vi utför uppdragen hunsar ni lite med mig.
Får inte kollegerna se er hunsas av en kvinna?
Om någon ska hunsa med mig...
Om mrs Evans inte vore mrs Evans...
Men det är hon! Hon är lyckligt lottad.
Jag ska inte köra med er.
Nej, Dorothy!
Ni har väl aldrig haft barn?
Nej, det har ni förstås inte.
- Låt mig... - Tack, Katie.
Jösses...
- Vem ska jag signera den till? - Ursäkta? Mr Mallory.
Jag värnar mitt privatliv. Jag bor här.
- Roligt att ni uppskattade boken. - Det gjorde jag inte.
Jag uppskattade inte er bok. Den föreföll mig för tvärsäker.
Det kanske passar en som är ohövlig mot främlingar.
Jag är historielärare på ett pojkinternat.
Ursäkta min dotter, mr Mallory. Hon tar inte fler uppdrag.
- Hon är trött. - Låt honom tala. - Kom in.
Harry har tyvärr rätt. Jag tar inte fler uppdrag.
Ni är både spökjägare och författare.
Man kan inte jaga det som inte finns.
Det är just det.
Vi tror oss ha något som kan jagas.
Jag måste byta om. - Katie, visa mr Mallory till kontoret.
Jag klarar det.
Klarar du det?
Vi har alltid vetat varför du gav dig in i det?
Vi förstår också att du tror att det hjälper.
Men vi ser även att du lider av det.
Ja. Jag beklagar att jag utsätter er för det.
Det förtjänar ni inte.
"Må din hud flås av din kropp i det helvete du förnekar."
Det var en äldre kvinna i Dorset.
Vår föreståndarinna är en anhängare av er bok.
Hon berättade för rektorn om ert arbete och gick i god för ert anseende.
Er bok står intill Bibeln på många bokhyllor.
Miss Cathcart, rykten kan vara farliga.
Alla samtal här är förtroliga.
Särskilt om jag inte tar uppdraget.
Skolan heter Rookford, i Cumbria.
Ett barn påstås ha mördats där för några år sen.
- Då var det ett hus i privat ägo. - Fick de tag på mördaren?
Familjen mörklade saken. Det är möjligt att någon dog.
Ni kom för ett eventuellt dödsfall för flera år sen?
Nej. Jag kom för ett annat dödsfall.
En elev. För tre veckor sen.
Han hette Walter. Walter Portman.
Dagen före han dog gick Walter skräckslagen till rektorn.
Han sa att han sett ett spöke. Det mördade barnets ande.
- Hur visste han hur barnet såg ut? - Det togs för 18 år sen.
Det är ett gammalt skolskämt. När kameran exponerar...
...springer en pojke till andra sidan raden.
Jag vet. Den bilden är från 1902.
Den här är från 1903.
1904.
1905. Och till sist 1906.
Alla pojkar på skolan finns med, på samtliga fotografier.
Inklusive det här, som togs för bara en månad sen.
Ett barn kan springa till andra sidan på 15 sekunders exponeringstid.
Men hur kan han komma in dit?
Kvinnan från Milford.
Antingen är de bara delvis exponerade eller så var det samma spöke här.
Barnen slutar om två dagar. Ingen återvänder...
Skolans affärer intresserar mig inte.
- Pojkarna tror... - Pojkar tror på jultomten och tandfen.
Vissa tror till och med på Gud.
Ni vet själv vad som hände med den generationen pojkar.
Men deras andar hemsöker inte korridorerna.
Rookford är ett internat. De flesta pojkar är i princip föräldralösa.
Jag nämner inte det enbart på grund av er historia.
"Min barndom överskuggades av rädsla."
"Jag minns vagt mina föräldrars död, men inte livet i Kenya" -
- "eller resan till London. Bara en ständig, svart fruktan."
"Rädslan uppslukar barn och de vuxna vi blir."
Pojkarna oroar sig inte för ljud om natten. De är livrädda.
Var snäll och gå.
Jag skulle be om er hjälp, och nu är det gjort.
Ni är tydligen en kvinna som bara gör det hon vill.
Jag bor på Wellington Hotel. Tack för att ni tog er tid.
Semper veritas.
Latin får den nya skolan att verka respektabel. De kan höja avgiften.
Ett bona fide-spöke sänker den igen.
Latinska finurligheter. Lustigt.
"Alltid sanningen". Det får vi väl se.
Ni har bråttom att beröva folk sin tro.
Utan vetenskapen tror folk på allt, även andar.
Vi behöver dem alltså. Men inte ni?
- Jag tror på bevis. Inte på behov. - Ni har någon annans cigarettetui.
Touchée.
Förlåt mig.
Mr Mallory...
Se så!
- Spring! - Judd...
Upp med knäna, pojkar!
Miss Hill, vår föreståndarinna. Hon kallas Maud.
- God dag. - Maud?
Hon tog det väldigt hårt.
Men hon har alltid varit besynnerlig.
Hon tyckte ju om er bok...
Jag tycker mig känna er. Jag har läst er bok otaliga gånger.
Den står intill Bibeln.
Jag har aldrig mött en utbildad kvinna. Inte från Cambridge.
Och naturligtvis ingen berömd.
Kejsaren var berömd. Jag har bara skrivit en bok.
Maud. Mr Mallory bad er att kalla mig Maud.
- Hej. - Hej.
- Alla pojkar skulle gå in, Thomas. - Tom.
Alla har nerverna på utsidan.
Jag har varit här i 14 år.
Jag tror inte på spökhistorier.
Men ni ska bara veta att jag finns tillhands för er.
God dag.
Sluta!
Howell, försvara dig. Klipp håret. Ner med er!
Tack, Maud. Jag tar miss Cathcart till rektorn.
Det är pojkarnas favoritmålning.
Johannes Döparen, tror jag. Hitåt.
Det är Judit som halshugger Holofernes.
Hon trängde in i fiendens läger och förförde och halshögg deras general.
Det var tider. Inte sant, Maud?
Jag är inte inne, utan ute. Eller rättare sagt "var".
Nu är jag inne. Ni är väl spökdamen? Stig på.
Pastor Purslow, det är Florence Cathcart.
En lärd kvinna! Gott att ni kom. Det är föreståndarinnans förtjänst.
Hemskt när barn dör före föräldrarna.
Jag har själv mist tre.
- Ni tror väl inte på liv efter döden? - Nej, det gör jag inte.
Visst är det fruktansvärt.
Mr Mallory visar er runt.
Jag ska till matsalen, om ni vill se den.
Mr Mallory?
- Är jag guide nu? - Han kommer.
Efter middagen är det en timmes obligatorisk läxläsning.
Lampan släcks klockan åtta.
Jag visar er var Walter hittades.
Visa alla ställen som pojkarna har sett spöket. Be Maud att följa med.
De flesta har sett det här. Walters också.
Han hittades här utanför, på terrassen.
Många är för rädda för att gå in här.
Hon tycker inte om några överflödiga ljud.
Ego contemno latin. "Jag hatar latin."
Var det ni, Mallory?
Det var här mr Broad hittade Walter innan frukosten.
Och dörrarna var låsta?
Hade han en nalle eller leksaksdjur?
- Den ligger på expeditionen. - Kan ni...?
Ni tycker inte om honom.
Jag har mina skäl. Det vore taktlöst.
Var är hans glasögon? Han upprätthöll fasaden.
Han brukade halta också. Så slapp han skyttegravarna.
Hans mor kunde inte behålla den.
Låg den i sängen morgonen han hittades?
Det spökade på andra platser också.
- Mest i den västra sovsalen. - Maud, kan jag lämna det till dig?
- Varför läser du inte läxor? - Mina böcker...
Mår ni bra?
Får de ledigt i morgon?
Pojkar som har långt hem stannar kvar.
Annars är vi ensamma här.
- Blev han trakasserad? - Ja, för sin astma.
Vilka vänner hade han?
- Hade han vänner? - Skolan är bra.
Men om man är annorlunda, på fel sätt...
Flera madrasser ser ut så här.
"Då talade kung Arthur till Sir Bedivere:"
"Efter i dag har vi inga soldater i vår flock av ärbara riddare."
"Världen bär denna vittnesbörd. De sover nu, de män jag älskar."
"Vi bör aldrig igen..."
"Vi bör aldrig igen glädja våra själar med tal om ridderliga handlingar."
Dowden!
Upp.
Vad är skälet till damens visit-
- förutom att se mr Dowdens dåliga uppträdande?
Mr McNair. - Pojkar, jag vet att ni alla är rädda just nu.
Miss Cathcart ska jaga bort er rädsla.
Hon är en av Englands klokaste personer.
- Miss Cathcart... - Res er.
- God afton. - God afton.
Ni kan sätta er.
Med hur många av er talade Walter Portman om spöket?
Har några av er sett pojkens ande?
- Jag har det. Jag har sett det. - Res dig.
Följ med och berätta...
Det var i övre korridoren. Ansiktet var förvridet, som på fotografierna.
Han led... Han skrek. Det var han.
- Döda det, miss. - Döda det, miss!
Tystnad.
Fickapparat. 12 exponeringar med minilins.
Ljudupptagare. Desinfektionsapparat. Mäter kontaktspår.
- Kan Walters sovsal flyttas? - Vi kan flytta dem till matsalen.
Magnetfält-detektor.
9,5 gram magnesium och kaliumklorat per skål.
Med snöret öppnas apparaten en trettiondels sekund-
- och en elektrisk laddning antänder pulvret.
- Och de här? - Till fotspår.
- Lämnar spöket fotspår? - Nej, men de som leker.
- De måste hata dig. - Vilka? Spiritisterna?
Nej, spökena.
Tyst! Du är tyst, eller Gud nåde dig!
Du smet idag, Victor.
- Vad är det? - Inget.
- Vilken röra! - Gör damen det de säger?
- Vad säger de? - Att hon ska döda spökena.
En pojke dör varje natt tills hon gör det.
Hon ska inte fånga spöken. Hon ska fånga elaka pojkar.
Tysta nu! Blunda.
Det blir snart mörkt.
Parry!
- Ingen... ...tycker om dig!
Tyst! Du är tyst, eller Gud nåde dig!
LINNEKAMMARE
Var tyst.
Är någon där?
Jag hörde klockor. Allt väl?
Första ringningen!
Då kan nästa tre komma. Var lugna.
Nästa.
- De kan inte ha gjorts med strumpor. - Nej, stegen jag såg var barfota.
Tillbaka med dig!
Varför ska vi vara här?
Vänd er och lyft upp foten.
- Rektor... - Parry!
Parry, vad hade din far sagt?
Natten Walter dog gick han på toaletten...
...utan sina glasögon. Parry satte den här över hans huvud och skrämde honom.
Jag skrämde inte Walter!
I natt försökte du skrämma mig, inte sant?
Victor...
De sa att om jag gjorde det, skulle de vara snälla.
Sluta snyfta.
Vilka?
- De. - Svikare!
Jag gjorde inget mot Walter. Jag tyckte om honom.
- Pojken är död! - Det var inte jag.
Han var inte ensam. Jag såg en annan pojke i trapphuset.
Dowden! Du står bakom det här.
Säg vad den andra pojken heter nu!
Säg namnet nu, annars får du smörj.
Det var ingen annan pojke. Tro mig!
- Det var bara jag! - Vänta.
- Jag säger sanningen. - Ni har gjort tillräcklig skada.
- Vad sa ni? - Ni använder en mixtur för ert bröst.
Jag kände doften.
Den fanns på dörrens glas, på handtagen och på Walters nalle.
Ni var där natten han dog.
- Jag protesterar... - Protesterade han?!
När ni hittade honom, tog nallen ifrån honom och låste honom ute i mörkret?
Jag ska befria barnen från rädslan.
Men ni gör allt för att de ska leva så.
De dör inte av rädsla.
Däremot av ett astmaanfall, orsakat av rädsla.
- Han levde när jag gick. - Malcolm...
Han grät och vidhöll att han hade sett ett spöke.
Jag tänkte att jag skulle härda honom.
Det duger inte att klema bort dem.
De måste bli starka.
Starkare än vi.
Det finns ingen jag hellre beskyddar.
Men föräldrarna kommer snart.
Jag måste be dig att genast lämna skolan.
En man i en skyttegrav nära vår...
...sjöng den psalmen vid solnedgången.
Det är svårt att skilja historien från nutiden.
Pojkarna är sig själva igen. Känn er nöjd.
Semper veritas. Sanningen har ett pris.
- Jag har krossat en skadad man. - Jag tänker inte på Malcolm.
Inte ni heller.
Jag såg er. När det stod klart att det var ett påhitt...
...blev ni plötsligt... - Sluta, Robert.
Jag har gjort det ni bad mig om, bevisat att inget fanns att frukta.
Inget.
- Ni lämnade kyrkan tidigt. - Mr Judd.
Ska ni åka hem? Nu när ni hittat spöket.
Ännu en sak att skriva om, medan McNair kastas till hundarna.
Efter allt han har gått igenom.
Jag undrar om någon vet vad han har varit med om.
- Tala inte så till mig. - Ursäkta?
Förlåt, jag...
Tror ni inte att jag vet att det var fel att stanna?
Ni kommer hit och berättar det.
Jag ska berätta något för er, unga dam.
Det är de levande man ska akta sig för.
Inte de döda.
Glöm allt nu. Det gör rektorn.
De får komma hem till kakor och desserter. Lyckliga stackare.
- Men vi får det trevligt. - Det säger du alltid.
"Lyckliga stackare." Så säger du alltid.
Nej!
Det finns inget.
Adjö! Vi ses om en vecka.
Titta i utbyggnaderna, innan ni åker.
Det är zigenare på Tarrows gård.
- Bor dina föräldrar utomlands, Tom? - De bor i Indien.
Det tar tre veckor att resa dit. Det finns tigrar där.
Adjö, föreståndarinnan.
- Har ni varit där? - Nej.
Men jag har sett lejon i Afrika.
En angrep mig till och med.
Varför är ni inte... död?
Jag räddades av en bybo. En stamhövding.
- Dödade han lejonet? - Jag var så ung. Jag tror det.
Byborna tog hand om mig tills hjälp kom.
De kallade mig för sin Mowa-Zee, sin "vita docka".
Vad skulle de säga om de såg mig nu?
- Gå nu, Tom. - Var din mor och far med?
- Blev de dödade? - Ja, tyvärr.
- Vi ska ha ett vuxensamtal. - Jag tycker om vuxensamtal.
Hej då, Mowa-Zee.
Maud, det var en olycka. Jag tappade mitt cigarettetui.
- Hur kunde ni?! - Vi pratar inte om det.
Gå inte! Något har hänt er, miss...
Säg inte miss. Jag heter Florence.
Jag kan inte stanna här.
Jag beklagar.
Tack.
Jag reser om en timme.
Jag ramlade i.
Jag vet att du är där, Robert.
Snälla, gå inte.
Gå inte.
Ni måste vara spökdamen. Stig på.
- God afton. - God afton!
Tyst! Du är tyst, eller Gud nåde dig!
- Mr Mallory, hjälp mig. - Åker ni inte?
- Utrustningen måste ställas upp igen. - Ni har ju avslöjat missdådaren.
- Vill ni.? - Nej tack.
- Tycker ni inte om sherry? - Jag måste tänka klart.
Man blir arg och sjuk av alkohol.
- Mr Judd, vill ni göra oss sällskap? - Jag har mycket att göra.
Mallory...
- Mr Mallory? - Vad gör ni?
Jag kom för att förklara ett fenomen. Och jag har ännu inte lyckats.
Ett kollektivt bländverk har upplevts här.
Ett barn rör sig i huset som om varken väggar eller golv fanns.
Ni sa att ett barn mördades här. Det kanske skedde...
- Ni reagerar på en känsla. - Det är ingen känsla!
Det är en teori, vetenskap. - Berätta om mordet.
- Det kanske inte ens var ett. - Något utlöser det här.
- Varför gör du detta? - Florence!
- Vad är det? - Differentialtermometern.
Den här korridordelen är plötsligt kallare än den andra.
Det hade ju varit en bostad.
Hushållerskor hade ofta dolda skåp till moppar, kvastar och liknande.
Det kan finnas trappor till övre våningar.
Jag känner till sången. Det är en barnramsa.
Gullhöna, gullhöna...
...flyg nu hem.
Ditt hus brinner.
Inga barn finns kvar.
Bara ett där var.
Vi måste arbeta. Robert, lås dörrarna.
- Det är bara en dum ramsa. - Jag är rädd.
- Tom! - Han vill ta mig!
Inget ska hända dig. Det lovar jag.
Jag måste arbeta. Jag är på övervåningen.
Får jag sitta med er? Jag är tyst.
Självklart.
Jag får skäll för att jag pratar.
Men jag pratar inte mycket. Hade ni vänner i skolan?
Du kan prata med mig.
- Jag har fantasivänner. - Det är inget fel med det.
- Det hade jag också. - Vad hette han?
Jag tror inte han hette något.
- Har dina alltid namn? - Ni är fortfarande ensam, eller hur?
Jag märker sådant. Med de andra pojkarna i skolan också.
Ni hade en riktig vän en gång. Men inte längre.
Älskade ni honom?
Ja, det gjorde jag. Han var en vänlig och fin man.
Jag var... Jag gjorde något väldigt dumt och elakt.
Jag älskade honom så mycket att jag var rädd för att mista honom.
- Han kämpade i kriget. - Vad gjorde ni?
Jag skrev att jag inte ville gifta mig för att jag inte älskade honom längre.
Vad svarade han?
Han dog, kort tid efter att han fick mitt brev.
Men ni älskade honom. Därför vill ni ha tillbaka honom.
Tack, Mowa-Zee.
Ingenstans i världen förstår man ensamhet bättre än här.
Ni pinar er själv. Är ni här för att bevisa för er själv att han är borta?
Och sticka in kniven djupare?
Och ni sliter sönder era ben!
Känns det bättre att du överlevde då?
Ni vet inte vad ni talar om.
Robert...
Jag är rädd. Jag står inte ut med det.
Arbetet gör att jag hatar mig själv allt mer-
- men jag kan inte leva med rädslan.
Jag dör hellre själv.
Röd fyra lägger vi på svart femma.
Varje kort har sin plats.
Hittar man deras rätta plats går den ut.
Det ska ligga där.
Och det ska ligga där.
Svart åtta kan ligga på röd nia.
Det tar tid. Därför heter det "patiens".
Hon är på nedervåningen.
-Mowa-Zee! - Tom!
Jag vet att det är du, Tom. Jag ska inte jaga dig.
Fortsätt.
Florence!
Varför gör du så här?!
Jag hörde dig fnissa! - Jag hörde honom.
Du tog mig till en man. Vem var han?
- Det var en man! Det var det. - Sluta nu.
Ni har gått samman, allihop!
Din grymma, vämjeliga pojke.
- Florence... - Jag hatar er.
Thomas Hill! Be om ursäkt!
Sluta hunsa mig! Jag har inte gjort något.
Jag känner inte igen er. Jag trodde ni var en varm flicka-
- men det finns inget kvar.
Ni är ett tomt skal.
Hon lider svårt.
Det måste du förstå.
Hon tycker väldigt mycket om dig.
Hon struntar i mig. Jag kunde lika gärna vara död, som Walter.
Jag hatar henne.
Robert, ni måste hjälpa mig.
Han hade en bössa. Och han var där.
En av de här bevisar det.
Jag kan låta ett gult ljus lysa, men är du.?
Det går bra.
Kan du lyfta dem?
Bra.
Förr var jag mörkrädd.
Senare stod mörkret för säkerhet. Inga krypskyttar eller granater.
Som pojke kröp jag ihop i sängen...
...och ville se vad som fanns i mörkret men var för rädd för att titta.
Det blir ännu mörkare när vi blundar, ändå gör vi det.
Varför gör vi så?
Rörelsen är inte oskarp, så även om han rör sig-
- syns han bra på någon av dem.
Varför blundar du, Florence?
Var är han?
Å, Gud...
Nej!
Du är verklig.
Varför är de här?
Vad vill de mig?
De kanske inte är här för din skull.
Tom, stanna här. Lämna inte rummet.
ÖSTRA SOVRUMMET
Öppna dörren!
Gick du ut? Något har hänt Florence.
- Lova mig att stanna här. - Ja, ja.
Jag lovar.
Maud! Florence!
Jag såg er.
- Jag såg er med krigshjälten. - Jag vet inte vad ni...
Mycket har jag sett i fönstren, men aldrig det.
Kvinnor... Ni slickar i er sentimentala historier.
De anmälde sig inte frivilligt, men plötsligt är de hjältar.
Hur vågar du?
Du har inte gjort någonting, men driver ändå med män som honom.
Passa era ord.
Du har inte gjort något, medan andra män offrade...
Nej!
Robert! Robert!
Vad har hänt, Florence?
- Florence... - Kära flicka!
Judd överföll mig. Han försökte...
- Jag tror att jag dödade honom! - Hämta en filt, och fyll upp ett bad.
- Var är Judd? - Vid träden, vid infarten...
Gå in till Maud och stanna där. Hör du mig?
Robert?
- Säg inget till Tom. - Tom?
Tom är rädd. Han är det enda barnet.
Det är inga barn här, bara vi tre.
Vad...?
Inga barn finns kvar Bara ett där var
Mowa-Zee!
Mowa-Zee...
Mowa-Zee!
Jag ville inte skrämma Walter den natten.
Jag vet.
Jag tror dig.
Kan du själv styra det?
Ibland.
Jag vet inte varför du kan se mig.
Ingen ser mig. Jag kan inte tvinga dem.
Vi ser det vi vill se.
- Han behövde en vän. - Jag också.
Varför blev du rädd för kaninens barnrim?
Du sa att någon skulle ta dig.
- Jag kan inte säga det. - Säg det!
Du måste själv se. Bara så kan vi vara tillsammans.
Igen.
- Vad då? - Lova att du inte försvinner igen.
- Musflickan. - Musflickan...
Titta på dockhuset.
- Nej. - Du började minnas.
- Titta, så minns du resten! - Jag vill inte.
- Titta på dockhuset. - Jag vill inte! Försvinn!
- Musflickan! - Du började minnas.
Du började minnas. Jag vet det!
Och du bara fortsätter!
Jag tål inte se dig! Jag kan inte leva så här!
Se på det, så minns du resten.
Du vet ingenting. Du smider planer och skrattar bakom min rygg.
Det gör vi inte alls, men vi orkar inte längre.
Du pratar inte med mig på dagar. Du ser inte ens på henne!
Tyst! Var tyst eller Gud nåde dig!
Du föraktar henne för att hon inte är pojke.
- Ge mig en son! - Du har en!
Hur tror du att det känns när din horunge leker med Florence?
Håll Tom utanför det här!
Vi får betala för...
Mamma!
Stå still, Florence. Du kan inte hjälpa mamma nu.
Flytta dig!
Du kan inte hjälpa mamma nu. Flytta dig!
- Du måste flytta dig. - Pappa!
Musflickan...
Spring!
Jag vet nog var du gömmer dig.
Jag vet var min lilla mus gömmer sig i timtal.
Lilla musflickan?
Förlåt mig, musflickan!
Jag hittar dig, älskling.
Du får följa med mamma.
Musflickan? Musflickan!
Lilla musflickan!
Du har aldrig sagt "skola".
Från det att du kom sa du "hus".
Du var barnskötaren.
- Toms mor... - Jag trodde att det räckte att du kom.
Du mindes varken mig eller allt hemskt.
Du har förträngt allt. Men en sak förvissade mig.
Du såg honom.
Du såg mitt...
...älskade, mördade barn.
Han har bott här alla år med vänner han aldrig fick.
Jag var hans vän. Vi delade allt.
Far... Allt.
Men du behövde se det. Därför bad jag Tom att skrämma dig.
Då skulle du stanna. Jag har alltid vetat vad som varit bäst för dig.
Jag uppfostrade dig. Jag ammade dig.
Jag såg dig...
...bli bortförd... Adopterad.
Du rycktes ur min famn, precis som min pojke.
Jag har aldrig bett om något.
Men det är ett sant helvete...
...att skänka en kvinna barn att älska...
...och sen stjäla dem ifrån henne.
Lille Tom...
Lille Tom!
Jag har glömt allt.
Eller kanske inte allt.
"Uppätna av lejon."
Alla minnen är påhittade till viss del.
Man kan inte anklaga någon för att du fick tro på det.
Du ska inte oroa dig.
Ingen hittar Judds kropp.
Jag har begravt bättre män än honom.
Du ser dina egna spöken också.
Är de...
...med oss nu?
Dina vänner...
De ser ut som mina vänner.
Ingen skuld rättfärdigar smärtan du tillfogar dig själv.
- De dog. Jag överlevde. - Nej.
Ett hemsökt liv... är inget liv.
Vi kunde lika gärna själva vara spöken.
Tänd en brasa. Hämta några glas.
Någon sa att man blir arg och sjuk av alkohol.
Tom, vad är det?
Mamma sa att det gick bra.
Att du ville att vi gjorde det.
De ensammaste pojkarna börjar se Tom, men han vill inte gömma sig.
Han behöver dig.
Maud, jag åker hem.
Du skrämde mig när du hoppade i sjön innan du såg sanningen.
Men det är ingen fara nu. Han kan få dig för evigt.
Allt har funnit sin rätta plats.
Maud...
...vet bäst.
Robert!
Florence! Florence!
Mr Mallory.
Florence och jag beger oss iväg nu.
Tom behöver sin familj.
Florence? Florence!
Medicinskåpet på Mauds rum. Skynda dig.
Ge mig något som jag blir sjuk av.
Nej! Nej!
Tom?
Var inte arg. Jag saknar dig.
Hela tiden.
Jag har inte varit lycklig en sekund sen du lämnade mig.
Men jag kan inte komma. Det vet du väl?
Du är den ende vän jag haft.
Men om jag följer dig blir min själ aldrig lycklig.
Nu kan jag bli lycklig, tack vare dig.
Men du behöver mig inte. Ingen gör det.
Tom, var modig nu.
Kan du gå runt i huset, som om inga väggar fanns?
- Inga väggar, inget golv. - Hjälp henne!
Flyg, lille Tom. Flyg!
Är du död?
- Dör du? - Jag vet inte.
Jag måste sova. Jag måste blunda.
Jag stannar hos dig. Jag lovar.
Även om du inte kan se mig.
Jag känner dig nu.
Jag säger att det var en olycka.
Pojkarna blir förtvivlade. De älskade henne.
Walters död drabbade henne hårdare än vi trodde.
Cathcart-flickan hjälpte inte. Hon var nog inte heller helt frisk.
Jag läste att kvinnors hjärnor inte tål långvariga studier.
- Jag vet att du är där. - Det är mer än vad rektorn gör.
Jag brukade leka här. Kurragömma.
Maud satt alltid där borta.
Jag överväger att skriva en ny bok.
- "Tolkning av spöken". - Gud bevare oss.
Knyt dina skor.
- Hej. - Hej igen.
Be chauffören att vänta vid infarten.
Jag vill gå. Jag har alltid tyckt om det.
Vi ses på lördag om en vecka.
Att inte se dem...
...är inte detsamma som att glömma.
Det är det inte.
Texter: Cristel Nyqvist Scandinavian Text Service 2011
ANSVARIG UTGIVARE: PIA GRÜNLER